Pasisakymas konferencijoje „Skaityk ir tobulėk“, vykusioje Klaipėdos Ievos Simonaitytės pagrindinėje mokykloje 2008 m. vasario 27 d.

Skaitymas - malonumas ar pareiga?
„Tuščiai praleidau laiką" - tarsteli mano bendraklasis, perskaitęs Nobelio premijos laureato Moriso Meterlinko dramą „Nekviestoji viešnia“... „Kiek knygų perskaitau per mėnesį?“ „Vieną, geriausiu atveju, dvi..." - atsainiai atsako į klausimą kitas mano bendraklasis. „Skaitau tik dėl pažymio..." - pasakoja dar kitas. Ir visi it susitarę teigia, jog skaitymas - pareiga. Mano bendraamžės, merginos, kiek labiau myli knygas: kai kurios vakarą prie knygos net pakrikštija malonumu, deja, tik nedaugelis. Kodėl jaunimas tolsta nuo literatūros ir į knygas žvelgia it į prievolę?
Kaltinamųjų sąrašas netrumpas: televizorius, garsiai reklamuojantis daiktus; blizganti „laikraštiena“, pasak profesoriaus Regimanto Tamošaičio, besipuikuojanti būtiniausių pirkinių sąrašais; interneto platybės, kuriose mūsų laukia naujos pažintys su Bredo Pito antrininku iš Pagėgių. Šie kaltinamieji pasiglemžia brangų mūsų laiką, laiką, kurį galėtumėme padovanoti draugystei su knyga. Bet ši laiko vagystė - menkniekis, pagalvojus, koks siaubingas kitas jų nusikaltimas - mūsų sielų suvedžiojimas ir apakinimas daiktų spindesiu. Mano bendraamžiai kaltinamiesiems priskiria ir programinę literatūrą, kuri, pasak jų, nuobodi, atgyvenusi ir... moteriška. K. Donelaičio poemoje „Metai“ pasakojami kaimo žmonių vargai, iššifruojami tik su senosios lietuvių kalbos žodynu: „Tuo laukai kaip skruzdėlynas kribždėti pagavo, ir gaspadoriai su bernais šienaudami spardės. Rodės man, kad visas sviets, kovot susibėgęs, kardus ir šobes į margas nunešė pievas“, autoriai, dažniausiai palikę gyvųjų tarpą bei ašaringas jausmingumas, sakykime poetės Salomėjos Nėries – „Kodėl aš visados myliu tą, ko niekad niekad nepasieksiu? Tarp dangaus ir pragaro plasnoja nelaiminga širdis“, atbaido jaunuolius. Žinoma, tokie jaunuoliai visai be fantazijos ir atkaklumo: kiekviena knyga įamžina didelę ir gerą mintį, kuri nesensta ir kuo puikiausiai gali būti pritaikyta šių dienų kontekste. Rašytojų laikas neapsiriboja praėjusiais dešimtmečiais - užtenka prisiminti, kaip sukruto iš susidomėjimo mano klasės draugai, skaitydami aštrialiežuvio eseisto Sigito Parulskio tekstus: „Po to sėdėjau ir debilo žvilgsniu žiūrėjau į jūrą“, „...tik vanduo, daug beprasmiškai siūbuojančio, sūraus, šalto vandens“. Intrigos ar drąsaus akibrokšto iššauktas susidomėjimas gali pavirsti draugyste su knyga.
Man knygų skaitymas - didelis ir neįkainojamas malonumas. Tik baltas popierius ir juodos raidės, tik popieriaus ir rašalo draugystė... Jokių etikečių, jokių tobulų kūnų, jokio spindesio, jokių rėkiančių spalvų, bet minčių kur kas daugiau. Skaitydamas žmogus gali keliauti, pažinti pasaulį, tautas ir savo gimtinę. Knyga mus išmokys nemokamai keliauti ne tik atstumais, bet ir laiku, atskleis tautų savitumą, istoriją, tradicijas ir vertybes. Paėmę į rankas gimtąją literatūrą, formuosime savo tautinę savimonę bei širdy užauginsime retas, bet gražias patriotizmo gėles. Galų gale, knyga -draugas. Ji patars ir išmokys, tyliai išklausys visų skundų ir sugers ašaras. Knygai gali išlieti visą pyktį, ją plėšyti, draskyti, o ji vis tiek paklusniai atsiskleis Tavo rankose ir švelniai šnabždės palaikymo ir patarimo žodžius. Skaityti gali bet koks žmogus: gražus ir atgrasus, dorovingas ir begėdis - popieriaus ir rašalo draugystė priims bet kurį iš jų ir niekada neatstums. Ji visada bus šalia bet neįkyrės, nepriekaištaus, jei ją pamirši, bet džiaugsis kaskart skaitoma. Seks paskui Tave kad ir kur bebūtum. Visada bus vienoda ir drauge vis kitokia.
„Kiekvienas reikšmingo žmogaus dvasios darbas, išreiškiąs jo giliausius įsitikinimus ir įkvėptas žmonijos meilės, vadintinas jo knyga..." (Džonas Raskinas-Didžiosios Britanijos rašytojas). Skaitymas, be abejonės, yra malonumas, nes atgaivina nuo šiandieninio pasaulio pavargusią sielą, suteikia išminties, padovanoja keliones po pasaulį, laikus, supažindina su tautomis, išugdo patriotiškumą bei tampa tikrų tikriausiu draugu. Knygų skaitymą pareiga tituluoja tie, kurie pasineria į daiktų jūrą, stokoja fantazijos ir atkaklumo, bet tobulinant programinę literatūrą, ją „atjauninat", tarp lūpdažių ir skalbimo priemonių reklamų įterpiant ir knygos anotaciją ar rengiant literatūros vakarus, knyga atras kelią ir į jų širdis, juk knyga - tai švyturys audringoje gyvenimo jūroje, šviečiantis ir tamsią naktį...

Greta Gerazimaitė,
Klaipėdos „Ąžuolyno“ gimnazijos
2e kl. mokinė